Nagy Imre unokájával 1951 karácsonyán.(Forrás: Fortepan, Adományozó: Jánosi Katalin)
Nem akar lemaradni a Hetek legújabb kisfilmjeiről, podcast-adásairól? Iratkozzon fel Youtube csatornánkra itt!
Nem baj, ha nézeteket, véleményeket ütköztetnek a történelem vitatott személyiségeiről, lásd Görgey Artúr vagy akár egyes Habsburg-uralkodók – de még Napóleon is ide sorolható az utóbbi időkben megjelent történelmi elemző írásokat figyelembe véve.
Amit azért én a magam részéről szeretnék elmondani, az megmosolyogtatóan szubjektív és szerintem jó néhányan nem is vennék komolyan, mert Nagy Imre személyével kapcsolatban egy négyéves óvodás gyermek (azaz én magam) visszaemlékezései maradtak meg bennem, mint megmásíthatatlan tények. Számomra ugyanis, aki a (soha meg nem rendíthető) jobboldali konzervatív katolikus szüleimmel éltem át ezeket a napokat, valamint minden gyermekség ellenére mégis világos képként él az emlékezetemben számos szomszéd, ismerős véleménye, reakciója és az egész Szolnok város hangulata, az ottani emberek akkori őszinte megnyilvánulásai – ezek egyszerűen beleégtek az emlékezetembe –, Nagy Imre sohasem lesz „mítosztalanított”, Kádár Jánossal egy lapra tehető személy, akit most az újabb kutatások ismeretében már csak egy olyan bolseviknak kell elkönyvelni, mint Sztálin tisztogatási pereinek valamelyik áldozatát.